{A}{FG14}{C FF640100}Vasylijčikov Illarion Vasiljevič \ 
{FC12}{C FF707070}(1775 - 1847) \ 
{A}{C FF100801}Narozen v roce 1775. Armádní službu zahájil roku 1792 v hodnosti rotného u pluku jízdní gardy. V roce 1793 byl podporučíkem a roku 1799 už plukovníkem - jeho rychlý kariérní růst se ještě více zrychlil, když se Alexandr, který mu byl příznivě nakloněn, dostal na carský trůn. V roce 1801 dosáhl hodnosti generálmajora. Od roku 1803 velel pluku ahtirských husarů. Při tažení roku 1807 se účastnil bitev u Guthstadtu a Putusku a v roce 1812 vedl jezdeckou brigádu na Mir, Romanov a Saltanovku. U Borodina velel 12. pěší divizi Raevského armádního sboru. V boji byl zraněn a za statečnost na bitevním poli dostal řád sv. Jiří třetího stupně a povýšení na generálporučíka. Po uzdravení dostal na starost 4. jízdní sbor, v jehož čele se účastnil bitev u Malojaroslavce, Tarutina a Vyzmy. Když se fronta posunula dál na západ, prokázal odvahu u Bautzenu, Drážďan a Lipska. Roku 1814 dosáhl povýšení na velitele jezdectva v silesianské armádě. Vyznamenal se v bitvách u La Roterie, Chateau-Teri a dalších. Po Napoleonově porážce zastával různé funkce, včetně velitele gardového sboru. V roce 1820 odešel do výslužby, ale roku 1831 se vrátil a zaujal místo velitele posádky Petrohradu a okolí. Byl považován za jednoho z nejdůvěryhodnějších mužů nového cara Mikuláše. Od roku 1833 působil jako hlavní inspektor jezdectva, od roku 1838 jako předseda vládní rady a kabinetu ministrů. Zemřel roku 1847 v Petrohradě.
