{A}{FG14}{C FF640100}Karel Ludvík \ 
{FC12}{C FF707070}(1771 - 1847) \ 
{A}{C FF100801}Narozen roku 1771 ve Florencii. Byl třetím synem velkovévody toskánského. Prvního vojenského poslání (velitel pěšího pluku) se mu dostalo v pěti letech. Až do roku 1792 byl guvernérem rakouského Holandska, kde zdůraznil roli vojska. V přípravné fázi války proti Francouzské republice stál v čele části divize a pluku jezdectva. Za své úspěchy na bojišti byl povýšen na polního maršálporučíka, poté polního werkmeistera. Od roku 1796 velel dolní rýnské armádě a v témže roce po porážce císařských vojsk v Itálii podepsal s generálem Bonapartem v Loebenu pro Rakousko velice nevýhodnou mírovou smlouvu. Na jaře roku 1800 na výraz protestu proti krátkozrakosti vrchních armádních velitelů se vzdal velení. Poté shromáždil "soukromý" sbor 25 tisíc dobrovolníků. V roce 1801 byl pověřen řízením Hofkriegsrath (nejvyšší státní vojenská rada) a odmítl příležitost nastoupit na španělský trůn, protože se věnoval reorganizaci rakouské armády. Při tažení roku 1809 byl poměrně úspěšný v boji proti Francouzům, když velel 175 tisícové armádě. Po bitvě u Esslingu dokázal zorganizovat ústup svých jednotek do Čech. Odešel do výslužby po podepsání příměří ve Znojmě a od té doby už nezastával žádný veřejný post. Po zbytek svého života se věnoval vojenské vědě a teoretickým výpočtům. Zemřel v roce 1847.
