{A}{FG14}{C FF640100}De Bellegarde Henri \ 
{FC12}{C FF707070}(1756 - 1846) \ 
{A}{C FF100801}Narozen v roce 1756 v Drážďanech v rodině saského ministra války. Vojenskou kariéru zahájil v roce 1770 a brzy se přidal k rakouské armádě. V roce 1788 velel v hodnosti plukovníka jízdnímu pluku v rakousko-turecké válce, kde se osvědčil jako schopný velitel. Roku 1792 byl povýšen na generálmajora a v letech 1793-94 válčil v Holandsku proti Francouzům jako velitel vrchního velení armád na horním Rýnu. V roce 1796 získal hodnost polního maršálporučíka, v roce 1799 byl jmenován velícím důstojníkem italské armády a po několika porážkách podepsal pro Rakousko velice nevýhodnou smlouvu o příměří v Trevisiu. Přesto se v roce 1801 stal generálem jezdectva, členem Hofkriegsrathu a armádním velitelem vnitřních provincií císařství. V roce 1805 sestavil část armády arcivévody Karla a v bitvě u Caldiera velel pravému křídlu. V letech 1806-09 působil jako velící důstojník v Gorizii a Galicii a od roku 1809 velel třem armádním sborům. Účastnil se všech hlavních bitev tažení, například u Aspernu a Wagramu, jeho vojska šla ostatním vždy příkladem a dobře koordinovaná činnost na bojišti vynesla veliteli nejprve hraběcí titul, potom hodnost polního maršála. V letech 1813-14 byl vrchním velitelem v Itálii a Illyrii. V roce 1815 rozdrtil armádu neapolského krále Murata. Po Napoleonově odchodu se stal generál-guvernérem Benátek a pak od roku 1820 řídil Hofkriegsrath. V roce 1825 odstoupil a zemřel roku 1846 ve Vídni.

