{A}{FG14}{C FF640100}Fedor Petrovich Uvarov \ 
{FC12}{C FF707070}(1773 - 1824) \ 
{A}{C FF100801}Narozen v roce 1773 ve vesnici Gruslavskaja. Službu v armádě zahájil v roce 1775. Roku 1787 byl povýšen na kapitána. Účastnil se polského tažení roku 1794. V roce 1798 byl převelen k jízdní gardě, povýšen na generálmajora a stal se pobočníkem generála. Jeho prudký kariérní růst byl do jisté míry zapříčiněn těsnými vztahy s rodinou Lopuchinových, která měla na dvoře cara Pavla I. vlivné slovo. V roce 1799 se dočkal jmenování velitele jízdního gardového sboru (od roku 1800 pak pluku jízdních gard). V roce 1800 byl Uvarov povýšen na generálplukovníka. Po nástupu Alexandra I. na trůn se Uvarov stal jedním z nejbližších lidí nového cara a téměř pokaždé ho provázel na jeho cestách. Uvarov se účastnil tažení v roce 1805 a vyznamenal se v bitvě u Slavkova, kde velel pluku jízdních gard a kryl ústup zbytku ruské armády. Zapojil se také do tažení v letech 1806-1807 v Prusku. Když se Alexandr setkal s Napoleonem v Tilzitu a Erfurtu, byl při tom i uvařiv. Ve válce roku 1812 Uvarov velel 1. jízdnímu sboru a pak jízdním oddílům 1. a 2. ruské armády. Účastnil se bojů u Kolotského kláštera. Zvlášť výrazně na sebe upozornil v bitvě u Borodina. Velel 1. jízdnímu sboru a společně s kozáky hejtmana Platova odkryl levé křídlo francouzské armády a umožnil vpadnout jí do týla. Tato akce zdržela útok hlavních sil Francouzů nejméně o 2 hodiny. Zemřel roku 1824 v Petrohradu. Odkázal přitom 400 000 rublů na vybudování pomníku ruských gardistů. Za tyto peníze byla vybudována vítězná brána v Narvě.