{A}{FG14}{C FF640100}Davout (d'Avot) Louis-Nicolas \ 
{FC12}{C FF707070}(1770 - 1823) \ 
{A}{C FF100801}Narozen v roce 1770. Pocházel ze starého šlechtického rodu Davoutů. Po absolutoriu vojenské akademie v Brienne se stal v roce 1788 podporučíkem oddílu kavaleristů v Champagne. Když vypukla Francouzská revoluce, odešel z armády. Brzy se do ní však vrátil a povýšil z majora na brigádního generála. V období jakobínských čistek Devour unikl popravě a v roce 1798 se účastnil egyptského tažení jako velitel jezdecké brigády. Upozornil na sebe při bitvě o Aboukir. Po dosažení hodnosti divizního generála velel od roku 1800 jezdecké divizi italské armády. V letech 1805-07 stál v čele III. armádního sboru. Při bitvě u Slavkova měli Davoutovi vojáci na mále, ale neustoupili ani o píď a u Auerstadtu rozprášili a zlikvidovali pruskou armádu. Louis-Nicolas Davout byl odhodlaný a v bitvě neústupný, rozkazy vydával s výjimečnou přesností, od svých vojáků požadoval kázeň a dokázal sáhnout i k nejtvrdším trestům - vojáci mu proto přezdívali Devout, "Železný maršál". Jako generál-guvernér varšavského velkovévodství potlačil veškeré národní vzpoury. V ruském tažení roku 1812 velel I. sboru. Obsadil s ním Minsk, Mogilev a Smolensk. Při bitvě u Borodina osobně vedl své vojáky do útoku proti nepříteli a byl zraněn. Při tažení v letech 1813-14 Davoutův XIII. armádní sbor bránil Hamburg. Když se Napoleon Bonaparte vrátil z vyhnanství na ostrově Elba, byl Davout jmenován ministrem války a stal se vévodou Francie. Po bitvě u Waterloo se ujal velení armády. Burbonové ho zbavili všech hodností a poslali do vyhnanství do provincií pod policejním dohledem. Nicméně v roce 1817 se vrátil zpět do služby. "Železný maršál" Louis-Nicoals Davout zemřel roku 1823 na zápal plic.

