{A}{FG14}{C FF640100}Mortier Eduoard-Adolf Joseph \ 
{FC12}{C FF707070}(1768 - 1835) \ 
{A}{C FF100801}Narozen v roce 1768. Nějakou dobu se Eduoard Mortier snažil dosáhnout úspěchů v obchodě, ale nakonec se rozhodl pro kariéru u armády - v roce 1789 vstoupil do Národní gardy a o dva roky později byl povýšen na kapitána. V letech 1792-94 působil budoucí maršál v severní armádě, v letech 1794-97 pak v armádě sambreské a mázské, v roce 1799 v armádách Helvetia a Danube e Rhine. Mortier na sebe upozornil v nejedné bitvě. V roce 1795 byl povýšen na plukovníka a na konci roku 1799 se stal generálem divize. Od roku 1800 velel jednomu vojenskému okrsku a po třech letech hannoverskému okupačnímu sboru. Eduoard Mortier byl zároveň jmenován guvernérem této oblasti a maršálem (1804). Jako veliteli se mu podařilo prolomit obklíčení Kutuzovovými vojsky; během tažení v roce 1806 velel u Friedlandu levému křídlu francouzské armády. Po přesunu do Španělska rozdrtil přesilu nepřátelských vojsk u Ocana a významně přispěl k obsazení Zaragozy a Badajoz. Když se roku 1812 jako maršál vrátil do Francie, bylo mu svěřeno velení pěchoty Mladé gardy (v ruském tažení převzal správu Moskvy) a v letech 1813-14 velel dvěma divizím Staré gardy. Když byl Napoleon poprvé poražen, patřil Mortier k menšině těch, kteří dávali nepokrytě najevo, že další operace považují za nesmyslné. Po znovuobnovení vlády ho oslovili Bourboni, ale během 100 denní vlády upadl u Napoleona v nemilost a dostal se dokonce do vězení v Peers. Po konečném svržení Bonaparta zaujal bývalý Napoleonův spolubojovník několik významných funkcí, dokonce byl velkokancléřem Čestné legie. V roce 1835 při pokusu o vraždu krále utrpěl Louis Philippe Eduoard Mortier smrtelné zranění.
